Buckinghamský palác
-Tumáš. -Mám to.
Nastupovat!
Královská pošta
PANSTVÍ DOWNTON
Zadní dveře
-Dobré ráno. -Dnes je to něco mimořádného.
To mě podrž.
Co to je?
To byste ráda věděla.
To právě přišlo, milostpane.
-Jeden je z Buckinghamského paláce. -Dobrý bože.
Musíme šetřit, dokud se z farem nevrátí investice.
A musíme řešit střechu.
-Tohle nám šetření neulehčí. -Co to je?
Přijede k nám král s královnou.
-Cože? Během cesty po Yorkshiru? -Ano. Jen na jednu noc.
Jednu noc stráví na Downtonu a pak pojedou na Harewood na ples.
Během toho proběhne ve vesnici přehlídka yorkshirských husarů.
-Stihne se Henry vrátit? -Pochybuju. Pošlu mu telegram.
V Chicagu je autosalón, který nemůže vynechat.
Tome, držíte své nadšení na uzdě. Irský vlastenec vyplouvá na povrch?
Moje názory vám jistě připadají zábavné.
Nejspíš budou zjišovat i to, zda není paní Patmoreová ruská špiónka.
Řeknete to dole, Barrowe? Já to sdělím milostpaní.
Ano, milostpane.
Královský oběd, přehlídka a večeře? To si musím sednout.
-A co pan Branson? -Co je s ním?
Je přece republikán!
Kdyby sem zaskočil pan Carson, tak to slovo před ním nevyslovujte.
Já s panem Bransonem souhlasím. Taky nemám ráda krále. Jsem republikánka.
A to Angličané smějí?
Už za dva týdny? A jéje. Tomu říkám pocta.
Ano. Ale podle mě se při té návštěvě budeme hlavně neustále převlékat.
Naštěstí jsem zrovna byla utrácet za šaty.
Paní Handley-Seymourová mi šije plesové šaty. Popoženu ji.
A ti je pošlou sem. Co jinak?
Mám dnes oběd pro 30 lidí na podporu záchranných člunů.
Nebo zítra? Určitě na podporu něčeho.
Takže jako vždycky. Brzy na viděnou.
Můžu přinést tolik zeleniny, kolik sníme.
Rád se něčím zaměstnávám. Co na tu novinu říkají v domě?
Daisy zpívá Marseillaisu, což tě asi nepřekvapí.
Copak? Myslela jsem, že tě to potěší.
Mě to těší. Ta návštěva je velká pocta,
ale na Downton přijedou členové královské rodiny,
kteří navštěvují nejskvělejší domy v zemi.
Blenheim, Chatsworth a Arundel. Poradí si s tím pan Barrow?
Tebe se to přece netýká. Už nejsi ve službě.
Pojď si dát oběd, musím zpátky.
A jsme tu, pane.
To mi zcela vyhovuje. Děkuju.
-Lady Bagshawová, Vaše Veličenstvo. -Dobře.
Až se dostaví, půjdeme do salónu 1844.
Posaďte se.
Dostala jsem plán cesty po Yorkshiru.
Právě jsme ho dokončili. Bude to pěkné.
Netušila jsem, že pobudeme na Downtonu.
Jen jednu noc.
Bude tam přehlídka a večeře a poté pojedeme k princezně Mary na Harewood.
Nemohla bych jet přímo na Harewood?
Lord Grantham je můj bratranec a naše rodiny se...
...rozkmotřily. Nebo by mohly, kdybych se tam dostavila.
Co je příčinou toho sporu?
Matka lorda Granthama se domnívá, že její syn je mým dědicem.
Vím, že staré lady Granthamové se těžko odolává.
Přesně tak.
Dělají-li si marné naděje, měli by to vědět.
-Budou chtít prosté či vybrané jídlo? -Prosté jídlo asi těžko.
Tihle mají určitě rádi omáčky, velouté,
frappé a všechno zalité smetanou.
Tihle? Je to anglický král! Je jediný na světě. Prý tihle!
Dokud nevíme, co se od nás očekává, moc to neplánujte.
Já vím, co se ode mě očekává. Jídlo.
Od tebe taky, Daisy. Míň filosofuj a víc se snaž.
-Je hotový moučník? -Ano.
Daisy, vyndej suflé z trouby. Musím najít brýle.
-Tahle země potřebuje změnu. -Měla bys jít do parlamentu.
Proč ne? Lady Astorová tam je.
Kuchtička z Yorkshiru by ji měla následovat?
-Člověk má mít velké sny. -Ty je máš, Andy?
-Urazil jsem tě nějak? -Proč myslíš?
Přestala jsi mluvit o svatbě.
Vezmeme se, až na to budeme připraveni.
Já jsem připravený.
Odnes to, než to spadne.
-Maud Bagshawová přijede na Downton? -Ano, jako královnina dvorní dáma.
-Pane na nebi! -Proč jste tak překvapená? Kdo to je?
Je to sestřenice tvého otce.
-Probereme to později. -Hlavně a z toho není faux pas.
-Jak to probíhá? -Mary to zvládá.
Moc ne. Ještě máme hodně práce.
Co měřili ti muži na trávníku ve vsi?
Staví pódium pro královnu na přehlídku.
-To zní úžasně. -Spíš jako vyhazování peněz.
-A je to tady. -Proto přece monarchii máme.
Aby rozjasnila život lidí svou nádherou a leskem.
Jak píše Tennyson:
„Dobré srdce je víc než korunka a prostá víra víc než normanská krev.“
Vystačí vám bonmoty na celou návštěvu?
Pokud ne, obrátím se na vás.
Děkuju, Barrowe.
Povězte nám o lady Bagshawové. Je to vzdálená sestřenice?
-Její otec byl můj prastrýc. -Proč jsem o ní nikdy neslyšela?
Odtrhla se od rodiny.
-Víte proč? -Možná.
Chce otce připravit o právoplatné dědictví.
Nemá děti. Otec je její nejbližší příbuzný.
Nechci ji vystavit trapné situaci.
Něco kujete. Vidím vám v očích machiavellskou jiskru.
Machiavelli je často nedoceňován. Měl hodně zajímavých vlastností.
Caligula taky. A nebyly právě roztomilé.
-Co máte za lubem, babi? -V ideálním případě...
...bych ráda, aby byl tvůj otec Maud synem, jehož nikdy neměla.
-Bude mi matkou, již jsem nikdy neměl? -Sarkasmus je nejnižší druh humoru.
Dobrý den.
Co tu děláte tak pozdě, pane Molesleyi?
-Je to pravda? -A co, pane Molesleyi?
Pan Bakewell mi řekl, že přijede král.
Už vím, komu nemám svěřovat tajemství.
Taková pocta!
-Vy taky? To jste mě zklamal. -Nevšímejte si jí.
-Dovolíte mi zase obléct livrej? -Pustí vás ze školy?
-Na to mě určitě uvolní. -Zatím nic nevíme.
Pane Barrowe, necháte mě obsluhovat krále a královnu?
-No... -To je na nás.
Dobrou noc, pane Molesleyi.
-Vyzvedneš Johnnyho ty, nebo mám já? -Dojdu pro něj.
To je tak vzrušující!
To se všichni zbláznili?
Takový rozruch kvůli lidem, které ani neznáme!
To neřeš. Zato už přemýšlím, co budeme podávat na tvojí svatbě.
Nemluvte mi pořád o svatbě.
Zbývá nám už jen pár dní.
Milostpaní souhlasí, že zrušíme obvyklá pravidla.
Nebudeme uklízet v pokojích, které používá rodina,
ale jinak jsou všechna omezení zrušena.
Nesmí nám uniknout jediná maličkost.
Ve čtvrtek se musí všechno blyštět a lesknout.
-To mě podrž. -Věnujte mi pozornost, prosím.
Dnes ve čtyři dorazí královský majordom pan Wilson
-s komornou a komorníkem. -Aby nám dali pokyny?
Bude tu královské služebnictvo? A my budeme sloužit jim?
To se zřejmě dozvíme.
Nebudu obsluhovat komorníky a komorné.
-Počkejme nejdřív, co nám řeknou. -Amen.
Jak vám mohu být nápomocen?
Přišel jsem za vámi.
-Co pro vás mohu udělat, pane? -Chetwode. Major Chetwode.
Jste pan Branson, ze lorda Granthama?
Ano.
Podle novin pobudou král a královna při cestě po Yorkshiru na Downtonu.
-Když to píšou, tak to bude pravda. -Velká pocta.
Jako Ir to možná vidíte jinak.
Královský pár prokazuje Downtonu čest.
Pokud vím, proběhne vojenská přehlídka. Co o tom soudíte?
-Co tím myslíte? -Jste zastánce krále a královny?
Jsem zastánce lorda Granthama.
Hezky řečeno.
Ještě se uvidíme, pane Bransone.
Barrowe, řekli mi, že vás zde najdu.
Propána! Jak vidím, stále dokážeme návštěvu ohromit, když se nám zachce.
-Už jste všechno vyčistili? -Základní čištění proběhlo u všeho.
-Finální leštění zatím ne. -Proč ne?
Čekám na královského majordoma. Chci se s ním poradit, co použijeme.
Vskutku? Nemůžeme rozhodnout sami, co si dáme na vlastní stůl?
Zvonek u předních dveří, pane Barrowe.
-Prosím, běžte. -Milostpaní.
Dobrý den, pane Wilsone. Vítejte na panství Downton.
Tudy, pane Wilsone.
Z královského majordoma jde hrůza. Barrow vypadá jak zajíc před kobrou.
Mám tam radši jít?
-Vědí, co dělají. -Myslíš? Děsivě nestíhají.
V Modrém pokoji nemůžou dostat skvrnu z koberce.
Nemáme židle na přehlídku, a ani jsme nevybrali lokaje.
Naliju si sám, když nikdo neobsluhuje.
To je hezké. Princezna Mary nás zve zítra na Harewood na čaj.
-Mám hrozně práce. -Mladý pár přesídlil do velkého domu?
Nejsou moc mladý pár. On určitě ne.
Ona mi vždy připadala ostýchavá.
Královsky ostýchavá. Není to oxymóron?
Pojedeme tam.
Jistě.
Vrátím se na hrad Raby a sem pak zpět ve čtvrtek před veličenstvy.
Ale králův komorník pan Ellis a královnina komorná slečna Lawtonová
-zůstanou zde v domě či ve vesnici. -Zařídíme jim tu pokoje.
Dále monsieur Courbet, šéfkuchař...
-Promiňte. Pan Courbet, šéfkuchař? -Ano.
Připravte, prosím, kuchyň.
-Co mám objednat? -Nic. Vše si přiveze.
-My nebudeme nic vařit? -Uvařte pro služebnictvo.
Na to nebude mít monsieur Courbet čas.
Neříkejte! Tak to se děsně těším.
Uklidněte se, paní Patmoreová. Když jsou takhle zvyklí...
Paní Webbová a čtyři lokajové dorazí s monsieur Courbetem o den dřív.
-Kdo je ta paní Webbová? -To je hospodyně.
Přiveze s sebou dvě služebné.
-Hospodyně? -Během pobytu veličenstev.
-A služebné? -Budou stlát, uklízet koupelny a tak.
Aha. Takže já a mé služebné se příprav nebudeme účastnit.
-Takže vy tu budete majordom a... -No dovolte. Já nejsem majordom.
Já jsem králův strážce zadního schodiště.
-Naše služebnictvo bude bez práce. -Určitě pro ně něco najdeme.
Jak budou jíst a oblékat se na hradě Raby, když bude služebnictvo tady?
Máme celé služebnictvo dvakrát. Komorník a komorná přijedou dřív.
S veličenstvy dorazí podkoní, dvorní dáma, dva detektivové a dva řidiči.
Druhý šéfkuchař jede z Raby na Harewood.
Čtyři lokajové jedou s ním a čtyři sem.
Všichni mi rozuměli?
Těžko můžete lady Bagshawovou popichovat před královnou.
Jen se snažím zabránit zločinu.
-Kdo tvrdí, že je to zločin? -No já.
-Vy jste na to odbornice? -Já jsem odbornice na všechno.
Musíte tušit, proč nechce, aby Robert dědil.
Ne. Je její nejbližší příbuzný.
Brompton byl v majetku rodiny tři století. Komu to chce odkázat?
Charitě?
Psímu útulku?
-Rodina má dost vlastních starostí. -O to nejde.
Dobrá. Zjistíme, co ji k tomu vede.
-Co by ji k tomu asi mohlo vést? -To chci právě zjistit.
Carsone.
Milostpaní. Pojďte dál.
Jsme poctěni.
Nechci obtěžovat, ale potřebuju vás, Carsone. Barrow na to nemá.
Milostpaní?
Nevyčistil stříbro. Nenechal ho vyčistit Andrewa.
Co použijeme, prý vybere jejich strážce schodiště, či kdo to je.
Aha.
Je jako v transu. Pomůžete mi? Mám pocit, že to břímě táhnu sama.
Ráno přijdu, milostpaní. Nebojte.
Jste poklad, Carsone.
Nemusíte mě vyprovázet.
Nikdy jí nic neodmítneš.
Ale co pan Barrow?
-Buď se mu to bude líbit, nebo ne. -Nebude.
Jíme po večeři nahoře. Máte dost času.
Díky.
Jak dva komorníci fungují?
Já připravím oblečení a uniformu na Downtonu.
Až dorazí pan Miller, připravím věci na Harewoodu.
Pak jedu zpátky do Londýna a chystám to tam. Překrýváme se.
-Takže krále strojí pan Miller. -Pokud není nemocný. Pak jsem to já.
Je nemocný často?
Ne.
Je to pěkná otrava. Přikazujou, požadujou a my nebudeme dělat nic.
Je to zklamání. Nepřu se.
-Neteče teplá. To se všichni koupali? -Jak to mám vědět?
Nepromluvíte s jeho lordstvem?
O čem?
-Není správné, že nás takhle ponižují. -Co s tím nadělá?
To s místními vždycky takhle zametou? Proč vezou tolik služebnictva?
Jezdí po hrabství od domu k domu. Asi to chtějí mít po svém.
-Jako bychom to nezvládli. -Nejsme míč, aby do nás kopali.
-Co řekneme Barrowovi? Nic nezkazil. -Ale ani nic neudělal a to je problém.
Ale je to dost nefér...
-Aha, takže už se to stalo. -Poslal jsem pro pana Barrowa.
Chtěl jste se mnou mluvit, milostpane? Pane Carsone, co vás přivádí?
Jde o to, že...
Carson tu bude při královské návštěvě.
Cože? Budete tu jako majordom, když jsem tu majordom já?
Ano, je to...
Jak dlouho to bylo v plánu, milostpane?
-Nebylo to zrovna v plánu. -Nechápu, co budu dělat já.
-Budete něco jako... -Nechci být něco jako, milostpane.
Vzdám se místa po dobu návštěvy, pokud musím,
a poté opět nastoupím, budete-li chtít.
-Nemyslete si... -A zlobí kotel, neteče teplá.
-To nám ještě scházelo. -Barrowe...
Žádný strach. Instalatér to brzy spraví, milostpaní.
Večer a ráno doneseme vodu do ložnic ve džbánech.
Nic to není. Dělali jsme to 300 let.
Děkuju, Carsone.
-To se povedlo. -Vyhodíš ho?
Ne. Zaujalo mě to. Nikdy jsem si o něm nemyslel, že je zásadový člověk.
Musím říct, že je to jen pro služebnictvo.
Dělal si kvůli mně plané naděje.
My o vlku... Pojďte dál. Říkal jsem, že přijdete dokončit objednávku.
-Vážně? -Ve vsi se o ničem jiném nemluví.
Dovolil jsem si udělat seznam ingrediencí vašich oblíbených jídel.
Už je po těch letech znám. Něco musíme dovézt, takže bychom to měli domluvit.
Moc vám děkuju, pane Bakewelle.
Srdce mi puká pýchou, to nezastírám.
Náš obchod dodává na stůl samotného krále.
Kéž by se toho dožil otec.
Byl by na mě tak hrdý.
Určitě by na vás byl hrdý i jinak.
Takhle ne.
Tohle je vrchol mé kariéry.
Vrchol mého života. Všichni mi hrozně závidí.
-Označil jsem si, co asi budete chtít. -Jenže...
Oběd bude asi pro 12 lidí.
Večeře bude jistě větší. Pro 30 osob?
-Nebo se pletu? -Víte...
Ne. Kdyby se to změnilo, řekneme vám.
Pavlova se asi dělat nebude. Spíš ruská šarlota,
můžeme si ji připravit předem.
A já budu obsluhovat!
Tančila jsem s mužem, co tančil s dívkou,
co tančila s princem z Walesu.
-Šílím, blázním... -Nechte toho!
Radostí se nesu!
Všichni mí dodavatelé jsou nadšení.
Budu vám nadosmrti vděčný, paní Patmoreová. I kdybych žil do sta!
Připadám si jako lhářka. Musím zpátky.
Abyste ze sebe před celou vesnicí udělala ficku?
A zkazila panu Bakewellovi radost? To teda ne.
Bez komorné, komorníka i bez chůvy.
Je rok 1927. Jsme moderní lidé.
O Marigold se postará chůva a o tebe Anna.
-Vážně? -Jistě. Jako za starých časů.
Je tu babička a Isobel a odpoledne jedeme na návštěvu k princezně Mary.
-Dorazily už moje plesové šaty? -Ještě ne, ale dorazí.
Ahoj, Mary.
Jak se máš?
-Jak dlouho pracujete u královny? -Šest let.
Zajímavé. Jistě jste zkušená švadlena.
Nikdo si nestěžoval.
Vyučila jsem se u madam Lucile.
Královna chtěla profesionální švadlenu.
-A našli vás? -Díky mé pověsti.
Už jsou skoro tři. Musíme se nachystat.
-Bude princezna na přehlídce? -Budou tam oba.
Princezna Mary mi vždy připadala smutná.
Je z královské rodiny. Nemůže se křenit jako kočka Šklíba.
-Ale nemusí vypadat usouženě. -Vám připadá usouženě, mně důstojně.
Je to úleva vás tu vidět, Carsone.
Co vás přimělo chopit se opět planoucího meče?
-Šel jsem tam, kde mě je zapotřebí. -Moudrá slova určená nám všem.
Jste očekávány ve Žlutém salónku.
Markýza z Hexhamu, hraběnka z Granthamu, lady Mary Talbotová.
Vaše královská Výsosti.
Prosím, posaďte se, lady Granthamová.
Zřejmě kvůli návštěvě rodičů nevíte co dřív. Soucítím s vámi.
Vám to nemusíme vysvětlovat.
Hlavně nic nemalujte. Nesnáší pach nově vymalovaných pokojů.
-Snad ještě není pozdě. -Vy tu teď žijete?
Ne, jsme stále v Goldsborough,
ale lord Harewood se necítí dobře, tak jsme tu kvůli návštěvě a plesu.
Dobrý den, miláčci.
-Ano? -Dnes máte šastný den.
Jsem nový instalatér. Tony Sellick.
Jistě. Ukážu vám, kde je kotel.
Kam jdete?
Instalatér pan Sellick. Jdeme ke kotli.
-Vezmu ho tam. -Ne. Řekni paní Patmoreové, kde jsem.
-Vezměte chlapce ve čtvrtek s sebou. -To je milé.
-Co tu dělají děti? -Vrátili jsme se a...
-Nesmějí sem před šestou. -Já vím, milostpane.
Vezměte je nahoru a už je dnes nevoďte.
Ano, milostpane.
-Ale oni jen... -Děkuju, chůvo.
Pamatuješ si na lady Granthamovou s dcerami?
Lady Granthamová.
-Máme vzít chlapce na přehlídku. -Ne. Jen by dělali randál.
Doufali jsme, že se zdržíte na večeři.
Obávám se, že ne.
Tak já vás nechám.
-Nechám vás pracovat a půjdu. -Nepopřejete mi štěstí?
Nevypadáte, že byste potřeboval, abych vám přála štěstí.
Ani nikdo jiný.
-Nevíte, co potřebuju. -A nehodlám to zjišovat.
Bude se ještě sekat tráva?
-Zítra ráno. -Dobrý den, pane Bransone.
-Chystáte se na veličenstva? -Ano. Lord Hexham. Major Chetwode.
-Přijel jste na přehlídku? -Ano, bydlím v hostinci.
-Milostpane? -Omluvte mě.
Nebo spíš dohlížíte na mě?
Doprovodil byste mě zítra na přehlídku?
-Nedáte si něco k pití? -Hned za vámi přijdu.
Kdo to je?
Nevím. Voják. Nebo tajná služba.
Dám si s ním něco k pití a uklidním ho.
Co chce?
Asi zjistit, zda nejsem vlk v rouše beránčím.
-A co vy? Máte všechno hotovo? -Ne. A buší mi z toho srdce.
Neviděla jste stříbrnou krabičku ze stolku u krbu v přijímacím pokoji?
Babička v ní mívala karty.
Vím která. Ztratila se?
Ano. A taky malý Amor z krbové římsy. Asi je vzali dolů na vyčištění.
-Právě jsem k vám chtěla jít. -Není třeba.
-Je to vše, milostpaní? -Asi ano.
Nejsou ten džbán a umyvadlo moc těžké?
Ne, to zvládnu.
-A co kotel? -Určitě ho brzy spraví.
Bertie byl odpoledne s Tomem. Myslíš, že by Tom mohl dělat potíže?
Proč myslíš?
Bertie tvrdí, že na Toma dohlíží někdo od armády.
Tom rád šokuje, to je vše. Nikdy by se k naší rodině nezachoval neloajálně.
-Půjdeme dolů? -Ano.
Tak jsem jí řekl: „Paninko, tady to potřebuje utáhnout.“
Pozor, pane Sellicku, Daisy nám z toho zrudne.
-Z toho nezrudnu. Dejte si. -Zaslouží si to. Je pozdě.
Nevadí mi pracovat dlouho. Chci dělat na sebe. To se od devíti do pěti nedá.
Ty džbány s vodou mě málem zabily. Jak jsme to dřív dělali?
-Možná byli lidi silnější. -Nebo čekali od života míň.
-Já čekám od života hodně. -Já taky. A hodlám to získat.
-Vy tu pořád jste? -Pan Sellick tu dřel několik hodin.
A teď už aby šel.
-Máte další chod? -Tady je.
Má pravdu. Nové čerpadlo dorazí ráno v devět. Budu tady.
-My taky. -Nashle.
To byla mamá. Je v Londýně u Rosamund.
Jak to? Byla tu na obědě
-a nic neřekla. -Odjela odpoledne.
Vrací se zítra. Pozvala jsem ji na čaj.
Musí nechat Maud Begshawovou na pokoji.
Ani mamá snad nevyvolá hádku před králem.
Jen aby vůbec dorazil.
-Těšíš se? -Docela ano. A ty?
-Bylo by přízemní to přiznat? -Američance ne.
-Jdeme na to, pane Carsone. -Nechte to na mně.
Já jsem monsieur Courbet a tohle je hospodyně paní Webbová.
Tato cestička vás dovede ke dvorku u kuchyně.
Řekl jsem, že jsem monsieur Courbet, šéfkuchař veličenstev.
Výborně, Charlie. Je důležité si hned od začátku sednout.
Tudy, pánové.
-Slečno Lawtonová? -Jen se tu rozhlížím.
Je to krásný dům.
Jistě jste viděla mnoho ještě hezčích.
Přišla jsem pro tohle, ale jinak tu nemáme co dělat.
Připravte se na bitvu s barbary.
-Vy! Kam to můžu dát? -Nepokoušejte mě.
Uvolnily jsme místo v umývárně a kredenci. Tolik povyku pro nic!
-Kde je objednávka od pana Bakewella? -Pojďte.
Jak se ti to povedlo?
Pomohl mi zahradník. Nikdo to neviděl.
Prodáme to a zaplatíme Bakewellovi.
Klid. Po návštěvě se to postupně sní.
Řekl jsem nakrájet na proužky!
Hotovo. Namontoval jsem nové čerpadlo.
Jste náš hrdina!
Máte to říct paní Hughesové nebo panu Carsonovi, ne jim.
My jim to vyřídíme, pane Sellicku. Díky.
Nepotřebuju vaši pomoc, paní Hughesová.
Chci vědět, kde budou veličenstva spát,
-abychom jim připravili pokoje. -Ukážu vám to, paní Webbová.
Bez mé pomoci to totiž nenajdete.
Vždycky to probíhá takhle?
Naše návštěva je jako labu na jezeře.
Elegance a poklid nad hladinou, šílené kopání pod ní.
Nejradši bych zmizel.
Až přijede pan Miller, mám zítra volno.
Chci jet za mámou do Yorku. Pojeďte se mnou na skleničku.
Jeďte. Nemáte službu.
Domluveno. Vyzvednu vás. Půjčíme si vůz.
-Já jsem tu hospodyně, paní Webbová. -Ne, když bude pod vaší střechou král.
Ale on tu zatím není!
Jako bychom bydleli v továrně.
Jako když jsme tu za války měli sanatorium.
Zní to nepatřičně, ale líbilo se mi to.
-Kde je Tom? -Táta je ve vesnici.
Už zase? Co má za lubem?
Viděla jsem Toma cestou sem a tvářil se velmi nevlídně.
-Snad nevyrábí bombu. -Moc nežertujte. Aby to nebyla pravda.
-Asi ho sleduje tajná služba. -Nesmysl. Jak bylo v Londýně, mamá?
-Dobře. -Co jste tam dělala?
Tak různě.
-Vždy Londýn nesnášíte. -To ti řekl kdo?
-V kolik mám zítra přijet? -Nejpozději ve 12. Přijedou v půl.
Mamá, neútočte na Maud Begshawovou.
Nemůžu ji ignorovat. Je to sestřenice.
Přesně tak. Pozdravte ji a tím skončete.
Popřemýšlím o tom.
I kdyby chtěla vše odkázat někomu jinému, co s tím naděláme?
Napadneme závě.
-Na základě čeho? -Nepatřičný vliv.
Jak to víte? A jak to dokážete?
-Najdeme přátelského soudce. -Přátelského nebo podplatitelného?
Takového, co to zařídí.
-Zůstanete na večeři, mamá? -Nejsem převlečená.
Taky se nepřevlékáme. Jen si sundáte klobouk.
Jako by to bylo tak snadné!
Kde mám stříbrný nůž na papír? Ten s křížem mého pluku?
Dneska nám evidentně nepomůžou. Nehnou ani prstem.
Moje jídlo je dobré jen pro služebnictvo.
Aspoň že ten tvůj hrdina opravil vodu.
Není to můj hrdina.
-A pročs mu tak řekla? -To bylo v žertu.
-Proč se tomu smějete? -Andy, nech toho.
-To je zaječí nora. -Můj pokoj je taky pro kočku.
-Pánové, jistě... -Jděte mi z cesty!
Dám si koupel a pak se rozhodnu. Možná si najdu hotel.
-Kde budeme jíst? Někde odděleně. -Co třeba v jídelně služebnictva?
Nikdy nejíme s místními.
Neteče teplá. Co se děje? Tohle nejde!
Bez teplé vody tu nebudeme. Šílíte?
Kotel dnes opravili. Před hodinou byla voda horká.
Ale teď je studená!
Proč tu jste, pane Carsone? Abyste vše vyřešil, až selžu? Já zapomněl.
-Pane Barrowe, prosím vás... -Vy jste ve službě, ne já.
S dovolením.
Co chcete?
Sedíte v mé pracovně u mého stolu, tudíž se já ptám, co chcete vy?
-Od vás nic. -Řídil jsem Downton mnoho let.
Pane Carsone, jste bývalý sluha na malém vesnickém panství.
Sloužíte bezvýznamné rodině. Vaše minulost mě nezajímá.
-A teď mě omluvte. -Co byste rád, abych dělal?
Sežeňte si dobrou knihu a čtěte, dokud neodjedeme.
Pane Carsone, pojďte se na něco podívat.
Je to dost poškozené.
-Opravíte to včas? -Ano.
Ale měli byste jim říct, že někdo chtěl překazit královskou návštěvu.
Přišly už ty šaty?
-Ne. Co si vezmu? -Co se děje, Carsone?
K zadním dveřím přivezli skládací židle, opravdu hodně židlí.
Anna mínila, že vám to mám hned sdělit.
Má pravdu. Jsou na přehlídku.
Dáme je tam hned, zítra nebude čas. Vesničané začnou přicházet po deváté.
-Osud nám příliš nepřeje. -Chudinka Mary. Nemá toho moc?
Ano, musíme jí pomoct.
-V tomhle nemůžete jít ven. -Ale ano.
Dobrou noc, mamá. Modlete se za nás. Hlavně za lepší počasí.
Přimluvím se u něj.
Chudinka Mary by dokázala zatloukat stanové kolíky holýma rukama.
Po kom to asi má?
-Vždy mě překvapí, když mě pochválíte. -A já vás pochválila?
Jako by to nebylo špatné i bez bouřky.
Zvládneme to. Sehnala jsem pana Molesleyho a Andy šel pro náklaďák.
Pan Bates nemůže a pan Barrow zmizel.
Lord Hexham šel hledat pana Bransona. Musíme si poradit bez nich.
-Vy tam ale nepůjdete. -Někdo jim musí říct, kam to mají dát.
-Dojdu pro kabáty. -Nemusíte tam chodit.
Ale ano. Řeknu panu Batesovi, kam jdu.
-Jste dobrá přítelkyně, Anno. -Jsme dobré přítelkyně, milostpaní.
-Tyhle jsou poslední. -Podejte mi to, pane Molesleyi.
-Hoďte mi ten provaz. -Tady.
Zavažte to a utáhněte.
-Jdeme vám na pomoc. -Papá, Dickie, jste moc hodní.
-Ale budete promočení a špinaví. -Nejsme z cukru. A chodíme na lov.
-Nemusíte s námi jezdit. Zvládneme to. -Ale já pojedu.
-Pojďme. -Hlavu vzhůru, Molesleyi.
Vesničané a hosté budou kolem pódia. Židle vpředu budou pro rodinu.
-Přijdu tam za vámi. -Předpokládám to.
Sejdeme se podle dohody na hlavní. Nikoho s sebou nevoďte. Přijďte sám.
Je to celé směšné. Mnoho povyku pro nic.
Cože? Myslel jsem, že tu jste, abyste dohlédl na to, že nic neprovedu.
-Například co? -Nevím.
Že nebudu házet vejci, mávat transparentem nebo křičet.
-A budete? -Ne.
Ale začínáte mě zajímat vy.
Vejci neházím.
-Dáte si ještě jedno? -Ano.
Pro královnu doneseme křeslo ráno, kdy snad konečně přestane pršet.
Osobně ho sem donesu, milostpane.
-A co král? -Ten pojede na koni.
-Co když bude pořád pršet? -Bůh déš zastaví.
To je Tom?
To byl celý večer v hostinci?
Rozednilo se a počasí jasně dokazuje, že Bůh je monarchista.
Kdo by o tom pochyboval, milostpaní?
Už jedou.
-Pane Molesleyi?
Nic mi není. Jen musím popadnout dech.
Vaše Veličenstva, vítejte na panství Downton.
Jsme rádi, že jsme tu, lady Granthamová.
Granthame.
Pamatujete si na matku lorda Granthama?
Dobrý den, lady Granthamová.
Smím vám pomoct?
Budete muset, jinak už nikdy nevstanu.
Děkuju.
Má dcera lady Mary Talbotová.
Markýza a markýz z Hexhamu.
Pan Tom Branson.
Lord a lady Mertonovi.
-Je to od vás milé, lorde Granthame. -Vůbec ne. Je to velká čest.
Princezna Mary a lord Lascelles se k nám připojí na oběd a přehlídku.
Oba dva?
-Pokud vím, tak ano. -To se mi ulevilo.
-Zapomeňte, co jsem teď řekla. -Co jste řekla?
-Sestřenko Maud. -Violet.
-Políbíme se? -Jsem ráda, že mě chcete políbit.
Když jste mi naposledy psala, tvrdila jste něco jiného.
Psala jsem to trochu rozčilená.
Můžu vám nějak pomoct?
Díky.
-Ostatní odběhli. Nevím, kam mám jít. -Pojďte se mnou.
-Jakou roli v tom tyjátru hrajete? -Jsem komorná lady Bagshawové.
Tak tudy.
Chtějte paní Hughesovou. Odvede vás.
Děkuju.
Ochutnal jste tu vodu? Jen na mytí, ne na pití!
Tohle právě přišlo pro lady Edith.
Teď je to lady Hexhamová, pane Batesi.
Díky, Alberte. To se mi ulevilo.
Chci mléko, a hned! Žloutky hned!
Olivový olej hned! Vanilkový lusk hned!
-Chce pohlavek, a to hned! -No tak, paní Patmoreová.
-Odneste to nahoru, pane Molesleyi. -Neplete se do toho. My to zařídíme.
Neplete? Ve vlastním domě se snad do ničeho nepletu.
-Andrew, vemte to. -Není to váš dům. Někam si dřepněte.
-No dovolte! -Položte to! Seberte jim to!
-Musím protestovat, můj personál... -Držte je dole. A vy se tu držte taky.
Jděte nám z cesty. Viděli jste veličenstva a to vám musí stačit.
-No dovolte. -Počkejte.
Co to provádíte?
-Zdá se, že na severu je klidněji. -Myslíte po té stávce?
Ano, pokud klidněji znamená rezignovaně.
Nevím, co nám budoucnost přinese.
A co vy, lady Granthamová? Dotkla se vás nějak generální stávka?
Moje komorná se mnou během stávky mluvila úsečně.
Ale ona je duší komunistka, takže se to asi dalo čekat.
Neměla tu být na oběd princezna?
Telefonovali, že lorda Lascellese něco zdrželo,
ale mají v plánu dorazit na přehlídku.
-Pokoje služebnictva jsou tu pohodlné? -Proč? Děláte si starost o komornou?
Jste chytrý.
Lucy je spíš má společnice. Nerada bych, aby neměla pohodlí.
Jistě.
-Už musím jít. -Nemůžeš mamá ztrapnit.
Promiň, ale musíš počkat, než vstaneme.
Jaký je Northhumberland, lorde Hexhame?
Krásný jako vždy, pane.
A obejde se bez vás?
To bylo ponižující.
Můžeme se jít klidně projít.
S tím, jak královská návštěva probíhá, nemůžeme nic dělat, paní Patmoreová.
-Myslíte? -Sejděme se tu všichni po přehlídce.
Anno, pane Batesi, žádné problémy ani neloajální šaškárny. Slyšeli jste?
Sejdeme se ve vinném sklípku. Řekněte to ostatním.
Jdu k panu Bakewellovi. Nechcete něco?
-Měli bychom vyrazit. -Jistě, pane.
Co to král říkal? Neslyšela jsem.
Plánuje na březen cestu prince z Walesu.
Přes africké kolonie do Kapského města.
-A on chce, abys tam jel? -Prý na něj mám dobrý vliv.
-Jak dlouho bys byl pryč? -Asi tři měsíce.
Nemůžu uvěřit svému štěstí.
Tome!
-Co tu děláš? -Mohla bych se tě zeptat na totéž.
-Běž, nebo všechno zkazíš. -A ty?
-Nevíš, co dělám. -Kdo je to?
-Moje švagrová. Lady Mary Talbotová. -Říkal jsem, a přijdete sám.
Nech to na mně.
-Tome! -Vem mu tu zbraň!
Tady je!
-Nemel sebou! -Držíš ho?
Uklidni se! Už nám neutečeš!
-Drž. Tohle je velezrada. -Jste v pořádku? Milostpaní?
Co tu vůbec děláte? Já ho začal podezírat až včera.
-Už nechcete svobodné Irsko? -Copak teď není svobodné?
Ne s tou zatracenou korunou kolem krku!
Nastup si!
-Odvezte ho. -Ano, pane.
Mysleli jste, že chci zavraždit krále?
-Já ne, to ostatní. -Pojedete s námi na stanici.
Proč jsi nám to neřekl?
Myslel jsem, že je tu kvůli mně. Nechtěl jsem vás do toho zatahovat.
Myslel jsem, že dá pokoj, když s ním zajdu na pivo.
Až včera v hospodě mi došlo, že se přese mě chce dostat ke králi.
Králi zdar.
K poctě zbraň!
Promiňte.
S dovolením.
-Už jsme mysleli, že to nestihnete. -Přišla jsem akorát.
-Nestálo za to sem chodit. -Mlč!
Vaše Veličenstvo,
yorkshirští husaři jsou nastoupeni a čekají na vaši inspekci.
Kde je?
Není mu dobře.
Nebyl včera na lovu?
-Co vám mám na to říct? -Nic.
-Dovolte mi od něj odejít. -Teď o tom nebudeme mluvit.
-To je vaše komorná? -Ano. Lucy.
-Vy jí neříkáte příjmením? -Je u mě velmi dlouho.
To je zvláštní. Vypadal tak anglicky.
Taky byl. Pilíř režimu.
Než ho dostala představa o irské nezávislosti. Začal se zajímat o mě.
Doslechl se, že sympatizuju s Irskem a republikou.
-A ne snad? -Ne za každou cenu.
Je ze mě teď spořádaný člověk. To jste mi udělali vy.
Teď se to pěkně rozmázne v novinách. Chudák papá.
Kdepak. Uvidíš, že se o tom nenapíše ani řádek.
Budou to chtít ututlat?
Na konspirační teorie nevěřím.
Slečno Smithová, pomohla vám paní Hughesová?
Ano.
Líbila se vám přehlídka?
-Pracujete v domě? -Ne docela.
Prodávám auta a pomáhám s panstvím. Lord Grantham je můj tchán.
-Omlouvám se, pane. -Ale ne, já vám to vysvětlím.
Začínal jsem tu jako řidič.
-Jste manžel lady Sybil. -Ano.
Sledovaly jsme to s lady Bagshawovou. Její smrt nás moc zarmoutila.
-Jak je to dlouho? -Téměř sedm let. Bože.
-Promiňte. Je to stále bolestivé? -Ani ne.
Nebolí to, ale stále to cítím.
-Můžu se vás na něco zeptat? -Jistě.
Bylo těžké být najednou nahoře. V rodině.
Velice. Někdy jsem nevěděl, zda patřím do svého starého či nového světa.
-Ale teď už to víte. -Ano.
Naučil jsem se s tím žít.
Proč?
Jsem jen zvědavá.
-Rychle, pane Barrowe. -O co jde? Anno?
-Co tu všichni děláme? -Běžte dovnitř, a nás neslyší.
Tohle je zcela nepatřičné.
-Proč tu jsme? -Řeknu vám to.
Chceme s panem Batesem bránit čest Downtonu.
Ale jak?
Chcete, aby se k vám zase chovali jako při obědě?
-To teda sakra nechci! -Andrew, jsou tu dámy.
-Měli bychom jim vrátit ránu. -To se mi nelíbí. Vůbec.
-Anno, řekni jim to. -Umeteme vám cestu,
abyste mohli vařit a obsluhovat krále a královnu na Downtonu.
-To byste totiž měli. -Božínku! Revoluce?
-Mám skočit pro vidle? -Myslíme to vážně, pane Molesleyi.
-Víte, co chystá pan Courbet na večer? -To je jedno. Máme vlastní zásoby.
Pana Courbeta přenechte mně.
-Co máme dělat my? -Komorné a komorníci nám nevadí.
-Musíme se zbavit toho majordoma. -Strážce zadního schodiště.
A od sedmi do konce večeře musíme zneškodnit lokaje.
To je velezrada!
-Co s nimi uděláme? -Zamkneme je v podkroví.
Ještě chvíli takhle mluvte a skončíme všichni jako trestanci.
Tobě nevadí, jak tě pan Wilson komanduje, ignoruje a posílá dolů?
Nesehraju v tom aktivní roli.
Co když to král zjistí a nebude mu to po chuti?
Myslíte, že neuvařím slušnou večeři?
-To ne. -Zařídím ty lokaje.
-Jak to uděláte? -To uvidíte.
Já a pan Molesley budeme obsluhovat?
I Albert. Kde najdete parádní livreje, víte.
Naliju víno pro královniny sladké rtíky.
Asi zamkneme v podkroví i vás.
-Vy toho naděláte. -A co paní Webbová?
Nedělejte si starost. S tou si hravě poradím.
-Ale co uděláte s panem Courbetem? -Mám...
Jdu si na chvíli lehnout. Připravte všechno, než se vrátím.
Kdy to bude, ó, velkomožný?
Když se do kuchyně nevrátím do půl hodiny, přijďte mě vzbudit.
Věřte nám.
Povězte nám o své komorné.
Lucy je dcera Davidova vojenského sluhy Jacka Smithe.
Stejně jako můj muž padl v búrské válce.
A vy jste se jeho dcery ujala.
Lucy nemá matku. Vzala jsem ji k sobě.
-To je velmi šlechetné. -A tu šlechetnost mi bohatě oplácí.
To mě těší.
Nezníte moc potěšeně.
Ach bože.
Myslela jsem, že jsou všichni v přijímacím pokoji.
Trochu jsem se ulil. Asi bych se měl vrátit.
-Mám někoho přivést? -Ne, děkuju.
Vy jste vdovec po nejmladší dceři, že? Slyšela jsem o vás, pane...
Branson. Tom Branson.
A kdo jste vy? Měl bych to vědět, ale moc na tohle nejsem.
Nemůžete znát každého.
-Líbila se vám přehlídka? -Bohužel jsem ji celou propásl.
-Měl jsem něco jiného. -To je škoda.
Nejsem moc velký royalista. I když bych to asi neměl říkat nahlas.
Určitě ne někomu, koho neznáte.
To je zvláštní. Crawleyovi by pro korunu zemřeli.
Člověk může mít někoho rád a nesouhlasit s ním.
A vy je máte rád?
Jsou to v jádru slušní lidé.
Lidé mohou být v jádru slušní, ale žít s nimi je těžké.
To je pravda.
Někdy se chovají hloupě, snobsky.
Jejich politické názory stojí za starou belu.
Ale naučil jsem se s tím vším žít.
Navíc jsou to dceřini příbuzní.
Žije tady?
Jednou jsem ji málem odvezl.
Teď patří sem.
Velký kus života jsem nepatřil nikam. Je to pro mě důležité.
Člověk se zkrátka musí rozhodnout, co je pro něj důležité, že?
Mám díky vám o čem přemýšlet, pane Bransone.
-Doufám, že o dobrých věcech. -Možná. Ale už se musíme vrátit.
Musíme se převléct a vy ráno odjíždíte.
Mohli bychom si později nerušeně promluvit? I s Robertem.
-Nenechám se vyslýchat, Violet. -Nepromarněte možnost věci urovnat.
Dobrá.
Ale teď musím jít.
Teď jste mi pomohla. Děkuju.
Říkala jsem vám, že chci být nápomocná.
Díky vám jsme ji přitlačily ke zdi.
Pane Wilsone, máte telefon.
Já?
Sire Harry, nedostanou se do Londýna před devátou.
To nevadí. Ples v Clarence House nezačne před desátou.
-Jaký ples v Clarence House? -Pořádá ho vévoda z Connaughtu.
Na co si to hrajete, Wilsone?
Nevyptávám se. Ne, když si to přeje vévoda.
-Ale jak to mám udělat tady? -Oni na Downtonu nemají lokaje?
Mají tu lokaje, ale nebude král...
Tomu je to srdečně fuk. Udělejte, co říkám.
Jistě, sire Harry. Hned.
Všechno v pořádku, pane Wilsone?
Potřebuju svoje lokaje, místní lokaje a pomocníka.
-Kdy jede příští vlak do Londýna? -Snad to nejsou špatné zprávy.
Špatné ne,
ale nezvyklé.
Vskutku velmi nezvyklé.
Jestli se na to přijde, tak mě vyrazí.
Zněl jste velmi přesvědčivě.
Sira Harryho Barnstona umím hrát dobře.
Co když pan Wilson zavolá zpátky?
Příkazy sira Harryho se nezpochybňují.
A kdyby ano?
Tak by odhalili ten podfuk, ale ne mě.
Pojedeme do Yorku?
Trochu mě mrzí, že přijdu o tu legraci.
Kde na vás počkám, až budete u rodičů?
Někde v hospodě.
-Dovolala jste se jim? -Mluvila jsem s její asistentkou.
Poslali vám špatné šaty. Je to podobný styl, ale jiná velikost.
-Kde jsou ty moje šaty? -Na cestě do New Yorku.
No to je nádhera.
Dnes se mi nic nedaří.
-Milostpaní? -To nic.
A co dole? Je to tam lepší?
Trochu ano.
-Musím se tam vrátit. -Jistě.
Nevíte, kde je malovaná sklenice, co jsem měla u postele?
Rozbila se, když jsem byla pryč?
Nechte to na mně.
A ty šaty taky.
-Nevadilo by vám udělat večer zkoušku? -Nechápu. Kdo by je přešil?
Něco mě napadlo.
To asi ne. Ví, co je pro ni dobré.
-Omlouvám se, že vás vyrušuju. -Jste šikovná, že jste mě našla.
Ani ne. Žila jsem tu 40 let.
-To je vaše komorná? -Ano, Lucy Smithová.
-Dobrý večer, Smithová. -Dobrý večer, milostpaní.
-Mám odejít? -Kvůli mně ne.
Moc ráda vás poznávám. Tolik jsem toho o vás slyšela.
Potřebujete něco?
Jen jsem se chtěla ujistit, že máte pohodlí, a potvrdit náš rozhovor.
Žiju si svůj život, Violet. Jsem jiná než dřív.
Otec mi zemřel. Manžel také. Nevidím důvod, proč bych si nežila, jak chci.
To neznamená, že ten důvod neexistuje, ale pouze to, že ho nevidíte.
Lady Mertonová má pravdu. Vyřídíme to jednou provždy.
Ale teď musím za královnou.
Nemluvte, nemyslete, jen mě poslouchejte.
Veličenstva nesmí zjistit, že je obsluhuje někdo jiný, rozumíte?
-Nechci, aby si toho všimli. -Budeme se snažit, pane Wilsone.
Nechci, abyste se snažili, chci mnohem víc.
Vše v pořádku, pane Wilsone? Vaši muži stihli vlak.
A tohle nám tu zbylo.
-Nezneuctěte parádní livrej, Alberte. -Jistě, pane Carsone.
Kde je monsieur Courbet? Přišel jsem za ním.
Odešel, tak jsem radši začala s večeří. Udělala jsem dobře?
Neudělala jste dobře, ale zcela špatně!
Omlouvám se.
Nevím, jak se to stalo.
Musím se jít převléct.
Tohle vyřešíme, až se vrátím.
Andy.
-Jestli nechceš, nepojedu. -Už jsi to přislíbil.
Je to úžasná příležitost. Nenapadlo mě, že by ti to vadilo.
-Mně to nevadí. Ne tak, jak myslíš. -A jak?
Nechtěla jsem ti to říkat. Ani nikomu jinému.
Asi jsem těhotná.
Drahá.
To je báječné.
Úžasné.
-Srdce mi pukne radostí. -To právě nechci. Nemusí to dopadnout.
Ale pokud ano...
Tak porodím, až se vypravíš na tříměsíční cestu po koloniích.
Proč jsi to neřekla už předtím?
Souhlasils, než jsem ti to mohla říct.
-Tajnosti vždycky všechno komplikují. -Takže za to můžu já.
-Řeknu králi, že nemůžu jet. -A on bude souhlasit?
Dobrý večer. Vy jste slečna Smithová. Před chvílí jsme se o vás bavili.
Tome! To je štěstí. Ty se se slečnou Smithovou znáš, že?
Pojď, Mary.
Jste v pořádku? Stalo se něco?
Když jsme se oblékaly, přišla za námi stará lady Granthamová.
Myslím, že se kvůli mně chystá boj.
Nesouhlasí s tím, že mám po lady Bagshawové dědit.
Co jí je do toho?
Lady Bagshawová pro to má jistě své důvody a to mi stačí.
Jdete dolů, Tome?
Hezký večer.
Tady jste, slečno Lawtonová. Užíváte si zaslouženou chvíli klidu.
Když přijede slečna Aplinová, mám míň práce,
ale musíme se přichystat na ples.
O tom s vámi chci mluvit. Večer se mnou půjdete za lady Hexhamovou.
Upravíte jí nové plesové šaty a do rána jí je přešijete.
Proč bych to dělala?
Krabička a Amor z přijímacího pokoje, nůž na papír z knihovny,
malovaná sklenička lady Hexhamové?
-Tu skleničku jsem nevzala. -Tak se asi rozbila, jak říkala.
Ale něco jste v tom pokoji vzala. Co?
-Krabičku z toaletního stolku. -Všechno mi to vrate, prosím.
-Za noc to nepřešiju. Kdy budu spát? -Až přijedete zítra na Harewood.
Nemyslete si, že to neřeknu. Královnina komorná krade.
To budou titulky odsud až do Peru.
Markýz a markýza z Granby.
Sir William a lady Inglebyovi.
-Kde jsou královští lokajové? -Museli se vrátit do Londýna.
-Všichni? Není to trochu smůla? -Pro někoho ano, milostpaní.
Hrabě a hraběnka ze Scarborough.
Sakra práce!
Pomoc!
Pomůže mi někdo?
Za chvíli půjdu k Turtonovým.
Znáte to tam?
Chris Webster.
-Na někoho tu čekám. -Už pěkně dlouho.
Třeba si našel lepší zábavu.
No a?
Pojďte se mnou.
Chce se vám.
Jmenuju se Barrow. Kdyby mě někdo hledal, řekněte, že už jsem šel.
Mám vyřídit kam?
-K Turtonovým. -Nemusíte.
Nechápu, kam se pan Wilson poděl.
To je jedno. A co ty? Přece nenecháš krále bez obsluhy.
To ho mám obsluhovat já?
-Kalhoty snad máš. -To ano...
Pane Carsone, tohle je váš osud. Víte to stejně dobře jako já.
Tak to hrdě přijměte a vstupte do té místnosti s hlavou vztyčenou.
Vy to zvládnete, pane Carsone.
Řekněte mi, co se tu děje!
Pan Courbet a pan Wilson zmizeli a vaši lokajové jedou do Londýna.
Pořád to tu řídím.
Ne, paní Webbová, tohle jsou moji lidé.
Běžte si sednout do jídelny. Nebo chcete celý večer zkazit?
Teď jste jí to nandala.
-Není tam omáčka. -Mám sekaná vejce.
Jste hodné, není to vaše práce.
Nesmysl. Dneska si musíme všichni pomáhat pro slávu Downtonu.
Jste připraveni, hoši?
-Naprosto. -Zvládneme to, paní Hughesová.
Co vy, pane Molesleyi?
-Určitě zapomenu text. -Žádný nemáte!
-Na scénu! -Ano.
Pane Molesleyi.
-Nezapomeňte dýchat. -Ano.
Pánové.
-Jsem rád, že tu jste, pane Carsone. -Musím být tam, kde mě král potřebuje.
-Dobrý večer. -Pojďte.
To vypadá na novou krev. Zdravím.
Okouzlující mladík.
To snad není možné. Nikdy jsem nic takového neviděl.
-Všechno je jednou poprvé. -Já vím, ale...
Pojď si zatancovat.
Ráda bych jim řekla, jak moc by ti měli být vděční.
-Byla jsi stejně statečná jako já. -Mary, mluvíš špatným směrem.
Nic si z babičky nedělej. Chystá se na křížový výslech sestřenice Maud.
Hlavně kvůli její komorné.
Je pro ni víc než komorná.
Bezesporu. Toho se babička právě bojí.
Musím připustit, že se mi líbí.
To je dobře. Nenech se od nich odradit.
Tome, vypadáte spokojeně.
Právě chválil komornou lady Bagshawové.
-Jak se s vámi dokázala seznámit? -Nijak. Potkali jsme se náhodou.
Muži jsou vážně prosáčci.
Je to dobré. Myslel jsem, že má být něco jiného, ale je to vynikající.
Musíme Courbeta pochválit!
To nevařil monsieur Courbet, Vaše Veličenstvo, ale paní Patmoreová.
Dnes večer vás obsluhuje personál z Downtonu.
Velice se omlouvám, Vaše Veličenstvo.
To by stačilo, Molesleyi.
Vyřiďte naše poděkování paní Patmoreové a celému vašemu personálu.
Molesleyi.
Její Veličenstvo s vámi mluví.
S radostí, Vaše Veličenstvo.
To od vás bylo milé.
Předpokládám, že jsou rozrušení, že pracují místo našich lidí.
-Co se asi stalo? -Nic ale neomlouvá jeho chování.
Jsme zvyklí, že se lidé v naší přítomnosti chovají zvláštně.
Fízlové! Policie!
A vám nikdo nezdrhne! Zajistěte východy!
Co se děje?
Konec večírku, pánové! Konec hudby!
Všichni s náma půjdete na policii!
Jen se bavíme. Neděláme potíže.
-To rozhodne soudce. -Soudce?
Myslel jste, že vás jen plácneme přes prsty?
-Nikdy předtím jsem tu nebyl. -Teď tu jste.
Vemte si věci a jdeme, úchylové.
Ven! Jdeme!
Běžte do auta!
No tak!
-Prosím. -Děkuju.
Teď by se to snad hodilo.
Viděla jsem tu komornou. Má Maud omotanou kolem prstu.
Musíme zjistit proč.
-Budu se těšit, pánové. -Děkuju, Vaše Veličenstvo.
-Copak, Hexhame? -Vaše Veličenstvo.
Právě jsem se dozvěděl, že lady Hexhamová čeká naše první dítě.
-To je krásná zpráva. -Zatím to nikomu neříkáme,
-ale vás by to mohlo zajímat. -Ano. Blahopřeju.
Mělo by se narodit, až se budeme s princem vypravovat na cestu.
Výborně. Sdělte mu to.
Pomozte princovi pochopit, co je to pravý rodinný život.
Můžete mu jít skvěle příkladem.
Dobrá. Přejděme k věci.
Robert je můj nejbližší příbuzný z otcovy strany.
-To je. -Ale nestane se mým dědicem.
-A je to. -Řeknete nám, kdo po vás bude dědit?
-Lucy Smithová, má komorná. -Cože? Pomátla jste se?
Ne. A vím, co dělám.
Naopak. Evidentně jste zešílela. Patříte do ústavu.
To jste celá vy. Slovo odporu, a vy hned tasíte šavli.
Slečna Smithová má štěstí, že šavli nevlastním.
To je tedy vaše rozhodnutí?
Lucy se o mě stará mnoho let. Chci se jí odvděčit.
Rodinným domem? Rodinným panstvím? Patříte do svěrací kazajky.
Jednat s komornou jako s vlastní krví
je jako roztrhat na cucky anglický způsob života.
-Říkáte nesmysly. -Prosím, není třeba se hádat.
Já se nikdy nehádám. Já vysvětluju.
Violet, smiř se s tím. Stejně tě přežiju, takže tě to nemusí trápit.
A teď musím za královnou.
-Hra, sada, zápas lady Bagshawová. -Ne, dokud jsem rozhodčí já.
Dali jsme si pár piv a pan Barrow si chtěl vystřelit z buzen, nic víc.
-Byl tam jen pět minut. -A tančil tango s mužem.
No tak, strážníku, byl to jen vtip.
-I když uznávám, že nechutný. -To rád slyším.
Radši bych umřel, než abych byl jeden z nich.
Ale co teď řeknu hraběti?
Jakému hraběti?
Hraběti z Granthamu. Pan Barrow je jeho majordom.
Asi chcete vidět můj průkaz totožnosti.
-To vy jste mě dostal ven? -Ne, dobrá víla z měsíčního paprsku.
Jak jste zjistil, kam jsem šel?
Řekl mi to hospodský. Čekal jsem venku a sledoval vás sem.
Pak jsem strážníkovi ukázal průkaz a všechno se vyřešilo.
Královská domácnost. Musel mít radost.
Zachoval jsem se jako hlupák.
Příště musíte být obezřetnější, pane Barrowe.
Sundejte si je, milostpaní, a špendlíky nechte na místě.
Nevím, jak to před odjezdem chcete stihnout.
-Stihne to. Viďte? -Vynasnažím se.
Určitě to zvládnete.
Už asi vím, co se stalo s Amorem z přijímacího pokoje, milostpaní.
Vážně? On se ztratil?
-Šaty budou ráno hotové. -Děkuju.
Nevím, jak jste ji přesvědčila.
Je moc hodná, když ji člověk líp pozná.
-Ještě něco? -Jen to, že jste geniální.
-Dobrou noc. -Dobrou noc.
Obávám se, že jsem neuspěl.
Takže smůla.
Jen proto, že král nechápe, že muž má být u ženy, když rodí.
Nechápe.
-Myslel jsem, že mu to dojde. -Nemůžeš mu říct ne?
Drahá, patřím k nejvyšší šlechtě v zemi. Co myslíš, že to znamená?
K čemu jsem se podle tebe zavázal?
Lady Bagshawová, můžeme si promluvit, než zazvoníte na komornou?
Ví Lucy, že jste její matka?
Ano.
Roky jsem tvrdila, že jsem její kmotra,
a když jí bylo 18, řekla jsem jí pravdu.
Kolik jí bylo, když Jack zemřel?
Šest.
Do té doby žila s Jackem a jeho matkou.
Poté jsem ji vzala k sobě,
chodila do vsi do školy a stala se mou komornou.
Kdybyste z ní udělala svou schovanku, lidem by to došlo.
Přesně tak. Ale kdo si všimne služebné?
Ukryla jsem ji všem na očích.
Milovala jste Jacka Smithe?
Každý by měl aspoň jednou zažít pravou lásku. Já měla Jacka.
Můj manžel byl velice nudný.
Nebyl zlý, ale ani chytrý.
Poté zemřel, Jack za mnou přijel a tak to všechno začalo.
Jak odvážné.
Bylo to lehkovážné. Ale otěhotněla jsem v 39.
Myslela jsem, že jsem neplodná.
Věděla jsem, že otci to říct nemůžu, a tak jsem odjela do Ameriky.
Muselo jim to připadat divoké.
A to netušili, jak moc divoké to bylo.
Byla jste s Jackem šastná?
Velmi.
Byli jsme spolu deset let, než zemřel.
Kdybych se nebála, vzala bych si ho.
Byla jsem slabá. Jenže vy jste neznala mého otce.
Musela jste jistě mlčet i kvůli službě u královny.
Svým způsobem ano.
Ale hlavně to byla zbabělost.
Tím, že z Lucy učiním dědičku, udělám první krok.
Musíte to ihned říct Violet.
-To nejde. -Mýlíte se.
Jakmile se dozví pravdu, pochopí vaše plány a přestane s vámi bojovat.
Služebnictvo dnes večer vypadalo nadšeně, obzvláš Molesley.
Co se stalo s královským týmem?
To je dlouhé vyprávění, milostpaní. Ale máte pravdu, že nás to bavilo.
To jsem ráda, že to dopadlo dobře pro všechny.
Ale podruhé bych to nezvládla.
Ještě to neskončilo. Zítra je ples na Harewoodu.
Ale to nebude naše chyba, když něco nevyjde.
To nezní moc vesele.
V posledních dnech přemýšlím, jestli tu v tom máme pokračovat.
Vedeme dům s příliš málo lidmi a půlka z nich navíc brzy odejde.
Co to říkáte, milostpaní?
Není na čase hodit ručník do ringu? Hodně lidí to udělalo.
Myslíte... odejít z Downtonu?
Mohli bychom ho prodat na školu, domov pro staré lidi nebo něco takového,
koupit menší panství se skromnějším pozemkem a žít normální život.
Chcete to?
Chci cokoli, co by nebyla taková námaha.
Neodejde personál? Zaplatí farmy? Co uděláme se střechou?
Když jsme v dešti stavěli ty židle, říkala jsem si: „Co to dělám?“
Já vám to řeknu, milostpaní.
Jste středobodem lidí, co tu pracují, vesnice i hrabství.
Panství Downton je srdcem našeho kraje a díky vám stále bije.
Myslíte, že ten boj nemáme vzdát?
Ne, dokud vám v žilách teče krev.
Slečno Smithová.
-Paní už je uložená? -Spíš vyděšená než uložená.
Měla jsem pravdu. Proběhla hádka kvůli mně.
Lord Grantham mi řekl, že chce váš život změnit k lepšímu.
-Stará lady je prý ve zbrani. -To si dokážu představit.
Máte na to štěstí právo?
Víte, proč to dělá?
Ano. A myslím, že je to spravedlivé.
Tak si své štěstí ve zdraví a moudře užívejte.
Mám pocit, že chápete, co prožívám.
Nikdo jiný to nechápe a chápat nemůže.
Naše rozmluvy mi budou chybět.
Nechtěla byste mi psát? Rád vám budu i nadále oporou.
Smím?
Vážně?
Budu potěšen a polichocen, když mi napíšete.
Myslím, že je čas popřát si dobrou noc, pane Bransone.
Dobrou noc, slečno Smithová.
Na triumf Downtonu a na mou krásnou ženu!
Na vás všechny, že se to povedlo!
Na pana Carsona, že spolkl své zásady!
Dnes v noci nezamhouřím oka.
Na královnu, že se slitovala nad panem Molesleyem!
Chvíli jsem se bál, že skončím v Toweru.
Snad na ně nezměníš názor?
Bylo to od ní hezké, Daisy. Mohlo to skončit nepříjemně.
Každý není Robespierre! Na krále a královnu!
Musím ti něco říct, Daisy.
To já rozbil to čerpadlo. Nevěděl jsem, co dělám.
-Šílel jsem žárlivostí. -Cože?
Kvůli instalatérovi, cos na něj dělala oči.
Pak zase přišel a já málem zešílel.
Nedělala jsem na něj oči. Líbil se mi, nic víc.
Připadám si jako hlupák.
Málem jsi překazil návštěvu anglického krále a přišel o práci
-jen proto, že mě miluješ? -Úplně jsem ztratil rozum.
Nevím, co jiného říct. Odpustíš mi?
Jestli ti odpustím?
Andy, udělala bych to sama, kdybych měla dost kuráže.
Víš, co to znamená? Jsme stejní. Vášnivě bojujeme za důležité věci.
Myslela jsem, že jsi se vším spokojený, a teď vidím, že ne.
Můžeme za lepší svět bojovat spolu.
Nepoděkoval jsem vám dost za to, co jste pro mě udělal.
Muži jako my musí držet při sobě.
Já nikoho takového neznám, ani jsem s nikým takovým nikdy nemluvil.
-Teď mluvíte. -A je to prima.
Dva chlapi, co si jen tak povídají a nemusí se hlídat.
Všichni se musíme nějak protloukat.
Je fajn být jako dva obyčejní chlapi.
-Budou to někdy vnímat jako my? -Nevím.
Ale kdo by před 50 lety řekl, že bude člověk létat.
Paní Batesová.
Tady jsou ty šaty.
-Zkusíme je, než odjedete. -Není třeba. Budou jí sedět.
To jsou ty věci, co jste chtěla.
Proč to děláte, slečno Lawtonová?
Napadlo vás,
že na každém stolku v domě je věc, co si nekoupíte za roční plat?
Co vy na to? Když je nemůžou mít všichni, nebude je mít nikdo?
Ne. Proč bych je nemohla mít já? Nebo aspoň některé z nich.
Nebojte. Co si beru, jim neschází.
Pochybuju, že si ztráty těch věcí všimne víc než jeden člověk ze sta.
Jenže ty věci nejsou vaše a nikdy nebudou.
Být vámi toho nechám.
Lidé si můžou pomyslet, že má královna nenechavé prsty,
když se budou ztrácet věci všude, kde pobude.
Nechte si rady pro ty, kdo o ně stojí, paní Batesová.
Ty dveře hrozně zlobí. Pro nic za nic se zasekávají. Děje se to všem.
Proč pro mě nikdo nepřišel?
Měla jsem pocit, že jsem vás viděla odcházet. Asi omyl.
A omylem jste nevzbudila pana Courbeta.
Mysleli jsme, že taky odešel.
Ráno volali vaši lokajové. Někdo je do Londýna vylákal podvodně.
-Kdo by to dělal? -Kdo asi?
Až dojedeme na Harewood, necháme to vyšetřit.
Opatrně, monsieur Courbete, abyste nepůsobili trapně.
-Cože? -Večeře měla úspěch.
Poslali nám poděkování, takže to musel být úspěch.
Proč na to zbytečně upozorňovat? Myslíte, že vám to prospěje?
Co řekneme, budeme-li tázáni?
V Londýně to popletli, panu Courbetovi nebylo dobře. Být vámi o tom nemluvím.
-Ne, pokud o tom sami nezačnou. -Správně.
Tady jsi.
Všude jsem tě hledal.
Co se děje, drahá?
Můžu ti nějak pomoct?
Soudě podle včerejška asi ne.
Chci vlastnit svůj život.
Chci říkat, co si myslím, a dělat, co se mi líbí.
-Ty to neděláš? -Ne.
Musím bavit lidi, co mě k smrti nudí,
protože mají právo sedět u našeho stolu.
Chodím do výborů, co jsem si nevybrala, protože si vybraly mě.
Zbožňovala jsem svou práci, ale tohle mě nebaví.
Nebudu tu mít muže, až se mi narodí
dítě. I služka na to má nárok, a já ne.
Jen hlásím, že veličenstva se chystají k odjezdu.
Dobře, milostpane.
Milá moje, co se děje?
-Nic, s čím bys mi mohla pomoct. -Co když to zkusím?
-Pojďte. Veličenstva budou odjíždět. -Dobře.
Jedete do Londýna.
Hodí mě na vlak.
Doufám, že zůstaneme ve spojení. Konečně jsem snad našel přítele.
Vážně jste našel přítele, pane Barrowe?
-Veličenstva odjíždějí. -Díky.
To je pro vás. Je to maličkost, ale mám ji už léta.
A na mě máte památku.
A o to jde. Budete na mě myslet, než se zase uvidíme.
Děkuju.
Pane Ellisi, musíte jít.
Doufám, že na Harewoodu strávíte pěkné chvíle.
Také v to doufám.
Neloučíme se, uvidíme se večer.
Těšíme se na ples. Harewood je krásný.
Nasedat.
-Na viděnou, Granthame. -Vaše Veličenstvo.
Všem děkuju!
Carsone, co se včera večer stalo s královským služebnictvem?
Těžko říct, milostpane. Nějak klesli na duchu.
Zvládli jste to skvěle. I když bych se obešel bez Molesleyho árie.
Poděkujte všem, že zachránili situaci.
Paní Batesová, můžu se vás na něco zeptat?
Co jste dala monsieur Courbetovi?
Dvojitou dávku léku na spaní od pana Bakewella do čaje.
Včera večer jsem se pěkně ztrapnil.
Mně nikdy trapný nepřipadáte.
-To myslíte vážně? -Ano. A myslím, že víte, jak moc.
Máte pravdu, paní Patmoreová, je načase začít plánovat svatbu.
-Proč ti to trvalo tak dlouho? -Nebyla jsem si jistá, ale teď jsem.
To ráda slyším.
Jsem šastná, paní Patmoreová. Neříkám to často, ale jsem.
-Jsi z toho hodně otřesený? -Měl bych být.
Soupeřit s královým služebnictvem při jeho návštěvě!
A já toho byl součástí!
-Nevím, co to do mě vjelo. -Ale?
Říkali si o to, Elsie.
A to tak, že hodně.
No ne! Kdo to je?
-Vítejte, pane Talbote. -Dobrý den, Carsone. Paní Hughesová.
Nevíte, kde najdu lady Mary?
Myslím, že si šla po tom všem lehnout.
-Všichni si šli lehnout. -To zní zlověstně.
-Je hezké, že se stihl vrátit na ples. -A díky Bohu, že ho neorganizujeme.
-Kdybys věděl, co se tu dělo! -Je mi líto, že jsem to nestihl dřív.
Plul jsem první lodí po posledním jednání.
Hlavně že jsi tu teď a já nebudu stát na plese jako smutná čekanka v koutě.
-Ale budeš tančit jen se mnou. -Platí.
Maud určitě vzala tu prohnanou holku s sebou.
Jestli toho nenecháte, budete vypadat jako hlupačka.
-Jak to myslíte? -Jak to říkám.
Vy mi něco tajíte.
-Pojďte se mnou. -Prosím?
Proč nemáte radost? Myslela jsem, že budete nadšení.
My jsme šastní, pokud to myslíš vážně.
Velmi. Ale jak zvládneš Henryho?
Změním to, jak se k sobě chováme.
Nebude to snadné, ale rozhodla jsem se, že s ním zůstanu.
Jen nechápu, co tě přimělo změnit názor.
Pan Branson mi řekl, že se člověk musí rozhodnout, co je pro něj důležité.
Koruna je pro mě nejdůležitější. Zvládnu to.
-Branson? Ten irský republikán? -Jste dobře informovaný.
Jsem líp informovaný, než si myslíš. A on tě takhle přesvědčil?
Mluvila jsem s ním po přehlídce.
Tamhle je.
Řekněte mu něco hezkého. Prosím.
Pane Bransone.
Chtěl jsem si s vámi víc popovídat na Downtonu.
-Vážně? -Jistě.
Mám víc než jeden důvod být vám vděčný.
Víc než jeden.
-Co to mělo znamenat? -Řeknu ti to, až budeme sami.
Ale proč víc než jeden?
-Kdo je to? -Princezna Mary.
Byla včera v Downtonu na přehlídce. Neviděls ji tam?
Na přehlídce ne, ale potom na čaji.
Jak vidíte, má v sobě bromptonskou krev, i když neobvyklým způsobem.
-Proč jste mi to už dávno neřekla? -Myslela jsem, že vás to pohorší.
Za koho mě máte? Za starou pannu, co nevytáhla paty z vesnice?
To zjevně nejste.
Nemyslete si, že to schvaluju, nebo to neschvaluju,
ale přinejmenším to chápu.
-Zná slečna Smithová pravdu? -Ano.
Až se vrátíme domů, najmu komornou a z Lucy udělám svou společnici.
To bude mnohem vhodnější.
A asi se vám nebude líbit, že si chtějí dopisovat s Tomem Bransonem.
Naopak, osobně jim olíznu známky.
Jste úžasná, Violet.
-Ale nevyhrála jste. -Na porážky já nevěřím.
To můžeme probrat, až k nám s Lucy přijedete, až vám skončí povinnosti.
Takže jsem zase součástí rodiny?
Má pravdu. Brompton je pryč. A vy se s tím musíte smířit.
Myslím, že ho dokážeme získat zpátky.
Přinejmenším pro Toma. Proto sem tu holku zase musíme dostat.
Violet, po všech těch letech mě stále uvádíte v úžas.
Výborně. Raději lidi naplňuju úžasem než zklamáním.
-Je to velice důležité. -Jistě.
-Tady jsou. Zeptej se. -Ano.
Tady jste, Hexhame.
Mrzí mě, že nepojedete s princem, ale zaměstnáme vás něčím jiným.
-Prosím? -Sire, já...
Došlo mi, proč nemůžete jet, když mi to Její Veličenstvo vysvětlilo.
Blahopřeju vám oběma.
Dnes večer celá záříš.
-Jsem šastná. Vadí ti to? -Ne.
Co máš za lubem s Tomem a slavnou komornou sestřenky Maud?
-Jak to myslíš? -Slyšela jsem vás u večeře.
-Víš, že zdědí Brompton. -To mi mamá říkala.
Ty nechceš, aby měl Tom vlastní panství?
Ty liško podšitá.
Jdu si promluvit s babičkou.
Kdy jste nám chtěla říct,
proč jste ve skutečnosti byla ve středu v Londýně?
Ještě jsem se nerozhodla.
Když ti to řeknu, slíbíš mi, že si to necháš pro sebe?
Slibuju.
Byla jsem před pár týdny na vyšetření a jela jsem si pro výsledky.
Ano?
Asi už nebudu žít dlouho.
Nebude to moc rychlé, ale londýnští doktoři ti nikdy nic přesně neřeknou.
-Babi. -Ne.
Slzy si ušetři na smutné události. Na tomhle nic smutného není.
Prožila jsem krásný a zajímavý život
a teď je čas jít.
Rodinu a panství, jež miluju, zanechávám v nadaných rukou.
-Papá jistě... -Ale ne.
Nemyslím tvého otce, i když ho mám moc ráda. Myslím tebe.
Ty jsi budoucnost Downtonu.
Ale já mám velké pochybnosti, babi. Děláme správně, když si ho necháváme,
když je svět, pro který byl postaven, s každým dnem vybledlejší?
Budou tak ještě žít George a Caroline? Žijeme tak teď my?
Naši předci žili jinak než my.
A naši potomci budou žít zase jinak, ale Downton bude jejich součástí.
-Bez vás to nebude ono. -Ale bude.
Převezmeš to po mně.
Budeš děsivá stará lady, která všechny staví do latě.
-Pěkně děkuju. -Budeš a půjde ti to skvěle.
Jsi to nejlepší,
co tu po mně zůstane.
Babi, já vás mám tak ráda.
Měla byste tu dnes večer být? Nebudete moc unavená?
Odmítám zbytek života čelit otázkám: „Jak se cítíte? Je vám dobře?“
Kdepak. Mně bude dobře, dokud tu budu.
Tak to je.
Tady jste. Začíná se tančit.
-To nesmíte propásnout. -Ano, děkujeme.
Vždycky tu budete s námi, babi.
Budete na nás hledět ze všech obrazů a mluvit ze všech knih,
-dokud bude dům stát. -To zní hrozně náročně.
Asi budu radši odpočívat v pokoji.
Pojď.
Drahá.
Co bys ráda?
Máme společné zájmy: chlapce, koně, závody.
A jistě najdeme i další. Chci, abychom byli přátelé.
-Uvidíme. -Ne, drahý.
Musíme se změnit. Oba dva.
To vy, mamá? Jak jste to dokázali?
Jednoduše.
Bertie řekl králi a já královně.
-Miluju ta naše dobrodružství. -A je krásné, když skončí.
-Co tu děláte? -Chtěla jsem se podívat, jak se tančí.
Předstírám, že nesu lady Bagshawové kapesníček.
Jestli chcete, tak jí ho předám.
Rád bych si s vámi zatančil.
Na něco se tě zeptám.
Chtěl bys někdy opustit Downton a začít žít někde jinde?
-A řekni mi pravdu. -Jak tě to napadlo?
-Prostě mi to řekni. -Opustit Downton?
Vždy jsme s ním srostlí.
Ano.
Myslím, že ano.
Neměli bychom tudy chodit.
Tentokrát jim to vadit nebude.
Odjeli a Downton stále stojí.
Elsie, Downton bude stát i za sto let
a Crawleyovi tu taky stále budou.
To ti garantuju.
Uvidíme, Charlie.
Uvidíme.
Podle televizního seriálu vytvořeného JULIANEM FELLOWESEM
a produkovaného společností CARNIVAL FILMS
České titulky Veronika Sysalová
Dramaturgie titulků Anna Kareninová
Titulky vyrobil FILMPRINT DIGITAL
www.Titulky.com